Leo?
Leopoldo!
Juan José...
Leo!
Leopoldo, hvem gjorde det?
Kom. Kom hit, min skatt.
Ikke vær redd. Jeg skal beskytte deg.
Kom nå.
Sånn ja.
Kristi blod... Kristi blod, beskytt meg.
Leopoldo!
Leo!
Gode Gud! Å, gode Gud...
THE HOUSE AT THE END OF TIME
Dulce Alida de los Angeles.
Du står anklaget for mordet på Juan José Hernández -
- og hans sønn, Leopoldo Hernández.
Du har blitt erklært skyldig og dømmes til livstids fengsel.
30 ÅR SENERE
NOVEMBER 2011
Etter 30 år ser det helt maken ut.
Jeg sørget for å rydde opp. Det er mat der, strøm og vann.
Du får det i det minste mer bekvemt her.
Dulce, aksepter det. Loven gir kvinner i din alder den retten.
Nå holder det! Slutt å løpe!
Du kommer til å sette det i halsen.
Pust!
Rodrigo, skynd deg!
Hvorfor har du det så travelt?
Ikke glem å gjøre leksene. Hører dere?
Og ikke kom sent hjem.
Og ikke kom hjem skitne, for da må jeg vaske og stryke.
Jeg vil ikke høre naboene si: "Se, damen der har to skitne griser."
Og om dere kommer sent hjem, så sverger jeg på min mor at dere...
Dere glemte noe, gutter!
Velsignelsen!
Må Herren velsigne dere!
God kveld. Hvordan står det til?
Jeg prest i menigheten. Hyggelig å treffe deg.
- Jeg ville bare hilse deg velkommen. - Takk.
Får jeg komme inn? Jeg vil gjerne prate med deg.
Hvorfor er du her, pater?
Jeg sluttet å tro for lenge siden.
Jeg kom for å spre Guds ord i dette hus.
La oss gå rett på sak.
Fortell. Hva er du ute etter?
Vet du hva det beste er med å være prest?
Å leve uten å røre ved en kvinne?
Å se barna smile.
For fem år siden startet vi barnehjemmet Guds hånd.
Å se et barn som bare har spist søppel smile, -
- er som å se Herren med egne øyne.
Señora Dulce...
Jeg vet om alle synder som du har begått her.
Men Gud har sagt til meg, og jeg nekter å tro...
...at en mor som har sett barna sine smile, kan ta livet av dem.
Hva slags sted er dette?
Jeg spurte meg selv det samme når jeg gikk inn i dette huset.
Var det her det skjedde?
Det var her jeg så min ene sønn for siste gang.
Hvem gjorde det?
Politiet fant deg ved din døde mann, og sønnen din var også dekket av blod.
Dine fingeravtrykk fantes på kniven.
Hvem gjorde det, Dulce?
Fortell nå. Stol på meg.
Det var huset.
Hva mener du?
Jeg rørte aldri kniven.
De gjorde det. Inntrengerne.
De drepte mannen min og tok sønnen min.
Politiet fant ham aldri, og de tror at jeg drepte ham.
Hør nå her! Tok du med sakene?
Har dere drukket vann? Da setter vi i gang!
En, to, tre!
Den er så liten!
Løp, løp!
- Señor, Señor! Hvor er...? - Hva da, jente?
Hvor er...?
- Hvor er den jævelen? - Vi stikker!
Sarai! Sarai! Sarai!
Stikk av! Du stinker!
Kødd med Sarai, og du kødder med meg.
- Er du forelsket i Sarai, eller? - Dvergen er forelsket!
Du er for liten, dverg.
Hva er det? Er du sjalu, lettlurte tosk?
Nå gikk du over grensen.
Ta ham, Rodrigo!
Ta ham!
- Hva gjør vi nå? - Gjør deg klar til å få bank.
Hva sa jeg?
Hva sa jeg, Leopoldo?
Sett deg og gjør leksene nå.
Er det noe du vil si?
Ut med språket. Er det noe som du vil si, Leopoldo?
Du lar Rodrigo sove på rommet ditt.
Ikke kjeft på meg!
Du er eldst og skal foregå med gått eksempel.
- Mamma... - Hva er det?
Jeg elsker deg så høyt.
- Mamma... - Hva er det?
Jeg er sulten.
Jeg får lage noe i morgen.
Får jeg komme inn til deg når jeg er klar?
- Du er en storgutt nå, Leopoldo. - Men mamma...
Jeg har sagt det så mange ganger. Bare lillebror, du og jeg er her.
Og faren din.
- Hva er det? - En måne. En magisk stein.
- Ja da... - Det er det.
Hva er den til for?
Når du er redd skal du holde hardt i den, da kommer jeg og beskytter deg.
- Er det sant? - Har jeg noensinne løyet for deg?
Kommer du til å gjøre det? Og velsignelsen?
Velsign meg, mamma.
Må Herren velsigne deg og gjøre deg til en god, sterk og intelligent mann.
- Og baseballspiller! - Og baseballspiller.
- Hva gjør du? - Ingenting.
Slokk den der.
Cheo ba meg hjelpe ham med lastebilen.
Derfor ble det sent. Unnskyld at jeg ikke sa fra.
Vet du hva jeg ikke kan tilgi?
- Hva da? - At barna mine går og sover sultne.
Jeg tok med mat som holder uken ut. Du kan sove rolig.
Jeg gjør så godt jeg kan, Dulce.
Det er vanskelig for en gammel mann å få jobb.
Flere unnskyldninger.
Forhåpentligvis gir de meg jobb.
- Det blir nok bedre. - Flere løfter?
Gi meg en sjanse til.
Det gjør jeg, Juan José. Men barna dine, da?
Vi får se om du kan fikse strømmen i morgen, eller gjøre noe.
Jeg savner de dagene, Dulce.
Og jeg savner de dagene som aldri kom.
Gå herfra, Juan José!
Leopoldo! Jeg sa ba deg gjøre leksene!
Hvem er det? Er det deg, pappa?
Leo!
Leopoldo, slutt å irritere meg!
Hvem der? Hvem er det?
Hvem er det? Jeg ringer politiet!
Leopoldo!
Leopoldo, lukk opp døren!
Ekstranøkkelen!
Hva skjedde?
Fortell hva som skjedde!
Hvem så du? Fortell nå!
- Hvorfor skrek du? - Det var ikke meg.
Rodrigo!
- Hva skjedde? - Ingenting, mamma.
- Hvorfor skrek du? - Leopoldo skremte meg.
Fortell oss en gang til. Hvem tok seg inn i huset?
Jeg vet ikke. Noen prøvde åta seg inn i soverommet mitt.
Så du ansiktet hans?
- Kan du huske noen detaljer? - Jeg kunne ikke se.
Jeg var innelåst i rommet, så jeg så ingenting.
- Tok du deg ut fra rommet? - Ja.
- Hva skjedde da? - Han var ikke der. Han var borte.
- Tror dere at jeg er gal, eller? - Slapp av. Det er bare rutinespørsmål.
- Hvor lenge har dere bodd her? - I fem år.
I fem år under dette taket som holder på å revne.
- Hvorfor flyttet dere inn her? - Huset hadde stått forlatt lenge.
Staten solgte det og jeg fikk det til en god pris.
Og nå får vi betale for det.
Utrolig hvordan folk kan slutte å vise takknemlighet plutselig. Ikke sant?
Er det første gangen noe lignende har hendt?
Jeg tror at sønnen min så noe, men han vil ikke fortelle.
Hva skjedde, lillegutt? Så du noen i huset?
Leo... Inspektøren spurte om noe.
Ikke vær redd. Vi skal beskytte dere.
- Leopoldo? Leopoldo! - Ta det rolig. Ikke press ham.
Har dere problemer med noen her?
Er det noen som vil ha huset deres?
Nei. Vi har aldri hatt problemer med noen her i byen.
Hvor var du i går kveld?
- I baren på hjørnet her. - Et siste spørsmål:
Kjenner dere de som bodde her før? Vet dere noe om dem?
Det får holde nå.
- Her er mitt kort. - Takk.
Mamma...
Jeg så henne. Hun pratet med meg.
Hvem da? Hvem så du?
- Hun ba meg si noe. - Hva da?
Ikke bli redd.
Si det nå!
Jeg får ikke leke med Rodrigo.
Hva mer sa hun? Fortell nå.
Ikke bli redd.
Jeg lover å ikke bli redd. Fortell nå.
Hun ba meg å gi deg dette.
Hva står det?
Hva står det, mamma?
- Ingenting. - Mamma...
Hvorfor får jeg ikke leke med Rodrigo?
Hva skjedde, gutt?
Mamma og pappa skal beskytte deg. Slapp av.
Og la oss ikke komme i fristelse, men frels oss fra det onde.
Frels oss fra det onde.
HISTORISK ARKIV
KVINNE DREPER FAMILIEN I MYSTISK HUS
FAMILIE FORSVINNER I SITT HUS
Politiet etterforsker familien Eckharts merkelige forsvinning.
Lørdag 15. november 1921
José Ávilez og Soraya Rodríguez er forsvunnet. Naboene er redde.
For 30 år siden skjedde noe lignende da den engelske familien Eckhart -
- forsvant under mystiske omstendigheter.
Politi!
Kom deg ut av huset!
Ut!
Hva skjedde?
HUSET BLE BYGGET AV IRAHIM ECKHART
TINGLYSNING
God kveld.
- Velsigne oss, pater. - Må Herren velsigne og beskytte dere.
Hva gjør du her? Det er regnvær på gang.
Jeg vet at det ikke er besøksdag, men jeg vil snakke med damen.
- Det tar bare et par... - Ingen fare.
Kom når du vil. Den damen trenger hjelp.
- Hvorfor? Har det skjedd noe? - Hun er gal. Hun ser visst døde.
Et spøkelse, et forbannet spøkelse.
Var det han som skrev det på speilet?
Hvordan så han ut?
En gammel mann med en kniv i hånden.
Den forbannede mannen hadde en kniv i hånden.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Du kom hittil huset mitt for å prate om Gud...
...men du har ikke lyst til å høre på spøkelseshistorier.
Jeg har gjort noen undersøkelser. Huset ble bygget for hundre år siden.
Irahim som bygde dette huset var en engelsk frimurer.
Han kom fra Europa og var besatt av å bygge huset akkurat på dette stedet-
- for å finne den absolutte sannheten bak vår skapning.
Og hva skjedde etter det?
En etter en forsvant Irahim og familien hans uforklarlig fra huset.
Etter en tid tok staten huset i besittelse -
- og tilbød det til trengende.
Men før eller senere begynte de å forsvinne igjen.
Señora Dulce...
Fortell hva som hendte her.
Vil du ha kaffe?
Er du sint på meg, Juan José?
Hvorfor spør du?
Ingen spesiell grunn.
Var barna der nede?
Ja. Jeg lot dem gå ut og leke.
Nei, de får ikke være sammen! Det går ikke!
Dulce, hva handler dette om?
- Fortell nå! - Jeg har alt fortalt.
Noe er i gjære, noe ondskapsfullt.
Dulce, vi har bodd i dette huset i fem år, og jeg har aldri sett noe!
Leopoldo så henne også.
Hun ga ham denne!
JUAN JOSE KOMMER TIL Å DREPE SØNNEN DIN
- Hvem skrev dette? - Jeg trodde at du visste det.
Ikke se sånn på meg. Jeg har ikke skrevet det!
Det spiller ingen rolle. Gjør som du vil.
Hva gjør du?
Jeg kan ikke bli her lenger.
Slutt å innbille deg ting og bli her.
Jeg vil skille meg.
Hva skal du gjøre?
Hvor skal du? Har du penger?
Vi selger huset og jeg får halvparten. I dag drar jeg med barna mine.
Hva gjorde jeg galt, Dulce?
Si hva jeg gjorde galt.
Du bare innbiller deg ting. Hva?
Juan José, forholdet vårt tok slutt for lenge siden.
Vi får se hva jeg kan gjøre. Jeg får vel begynne å sy igjen.
Barna mine forlater ikke dette huset.
Ta veskene dine og sov under en bro, men barna mine blir her!
Slipp meg. Slipp meg!
Tror du at du skal få omsorgen? Det er bare ønsketenkning!
Vet du hvorfor? Jeg er den som har gitt barna mat for dagen!
La meg gå!
Jeg skal la deg gå.
Men om du tar sønnene mine, så sverger jeg at jeg skal funne deg!
Og du får aldri se dem igjen! Forstår du?
Forstår du?!
Hvorfor ba du meg komme hit?
Jeg har en gave til deg.
Men det er ikke bursdagen min.
Men du må lukke øynene.
- Hva er det? - En måne.
Hvis du blir redd, så hold hardt i den, så kommer jeg og beskytter deg.
Du er søtere sånn.
- Rodrigo! Kom og lek med meg! - Jeg kommer!
- Vil du bli med? - Gå først. Jeg kommer etterpå.
Rodrigo! Vil du være sammen med meg?
- Er vi ikke alt det? - Jaså? Så bra da.
Se hvem som skal slå nå! Den lille dvergen!
Strike!
Snart blir det strikeout, din taper! En, to og siden tre!
Løp! Kom an! Ta den og kast den hit!
Inne!
Unnskyld meg, vet du hvilket som er sierskens hus?
Dette er Victoria.
- Hun ville treffe deg. - Hyggelig å treffe deg. Jeg er Dulce.
- Så hun kan ikke se meg? - Min søster burde vært død.
Men takket være Guds verk, satt hun fast mellom to verdener.
Nå kan øynene hennes ikke lenger se noe materielt...
...men de kan se bortenfor tiden.
Victoria vet at du trenger oss, Dulce.
Fortell oss nå.
Hva fikk deg til å komme hit?
Señora Dulce, gi meg lappen.
Hør nøye på meg nå.
Det er veldig viktig at du lukker øynene.
Hva du enn hører, så åpne dem ikke. Forstått?
- Hvorfor? - Iblant er øynene vår verste fiende.
- Hvorfor sier du det? - De tillater oss ikke å se bortenfor.
Victoria skal kontakte de døde og meg, og du må hjelpe oss.
- Hva skal jeg gjøre? - Bare tro på det du hører.
Hvis du åpner øynene, så forsvinner de døde.
Ålreit...
Det er så kaldt.
Vær stille og ikke åpne øynene.
- Hva var det? - Ikke åpne øynene. Bare hør.
Ikke åpne øynene.
Rolig...
Pappa, hva gjør du?
- Hvem er det? - Det er Victoria. Hun har kontakt.
Jeg er ikke pappaen din.
Pappa, ikke si sånt.
Jeg sa det. Du er ikke sønnen min.
- Pappa, tilgi meg. - Stille!
Jeg sa jo det! Ikke kall meg pappa!
Min eneste sønn var Rodrigo José Hernández!
Og du...
Pappa, tilgi meg.
Ikke drep meg... Ikke drep meg!
Kom deg ut av huset!
Ut! Kom deg ut av huset!
Ro deg ned og pust.
Dere ville bare skremme meg!
Treff den!
Kom igjen nå, Leopoldo!
Skjerp deg nå! Kom an!
Kom an, Chuo! Kast den hit!
Brent!
Godt gjort, Sarai!
Rodrigo! Rodrigo! Opp med deg!
Gutter, løp og hent hjelp!
Hjelp! Gå og hent hjelp!
Ikke bare stå der, hjelp meg! Han er jo broren din!
Det fins en tid for alt, -
- og en tid for alt under solen.
I dag, 11. november...
...er en tid for å fødes og en for å dø.
En tid for å drepe og en for å lege.
En tid for å rasere og en for å bygge opp.
En tid for å gråte og en for å le.
En tid for å omfavnes og en for å skilles.
En tid for å tie og en tid for å snakke.
En tid for å elske og en for å hate.
En tid for krig og en for fred.
Mario...
Nå er du min eneste bror.
Ikke la meg være alene.
Aldri. Det sverger jeg ved Gud. Aldri.
11. NOVEMBER 2011
Det er ikke nødvendig, Dulce. Ikke gjør det.
30 år, pater.
For 30 år siden begravde jeg en av sønnene mine.
I 30 år har jeg sittet innelåst og måttet tåle slag...
...fornærmelser...
...og ydmykelse.
Og jeg overlevde.
Jeg overlevde med forhåpningen om å finne min andre sønn i live.
Men det fins ingen lenger ålete etter.
Ingen å funne.
Hvorfor?
Hvorfor skjedde alt dette?
Noen sier at Herrens veier er uutgrunnelige.
Det er nonsens.
- Pater, i dag er det ikke besøksdag. - Det stemmer.
Den andre politien slapp meg inn.
I går var ikke besøksdag, jeg slapp deg inn likevel. Regler er regler.
Damen har det dårlig, og det kan skje henne noe.
Dessverre er det ikke jeg som bestemmer.
Jeg tror ikke at jeg kan forsones med Gud, pater.
Idag er den 11. Det er bare en dato.
11. november 2011, elleve sekunder og elleve minutter over elleve.
Bare en dag, bare en annen dag.
Hvorfor?
Fordi en mor er som Gud i sine barns øyne.
Derfor.
"Snart forlater jeg denne verden, -
- men hjertet mitt vil aldri glemme lykken du ga meg.
Gi vår sønn mitt navn, men gi ham din ektemanns etternavn.
Juan José er en god mann.
Forlat ham ikke. Han er den gode far jeg aldri kan bli.
Les dette og tenk på at jeg drømmer om deg, nær og fjern i universet.
I ditt hjertes paradis."
Pappa!
Hvem det?
Hvem er det?
Hvem der? Jeg ringer politiet!
Leopoldo!
- Ikke vær redd. - Leopoldo, lukk opp døren!
Lukk opp døren!
Ekstranøkkelen!
Leopoldo, se på meg.
Se på ansiktet mitt og høre nøye på stemmen min.
Det er meg, Leo. Mammaen din.
Hva er det? Du skremte meg.
Du har byttet klær, men du stinker fremdeles som en gris.
Slo mamma deg?
Rodrigo, min lillebror...
En dag som i dag ga jeg deg månen-
- og sa at om du var redd så skulle jeg beskytte deg. Husker du ikke det?
Du er gammel.
Så mange år har gått, lille Leo, så mange år.
Hør på meg nøye nå. Jeg vil at du skal gjøre noe for meg.
Mamma, hva er det?
Du får ikke leke med Rodrigo.
Hva som enn skjer, leke med broren din på tre dager.
Gjør det for meg. Jeg er her for å beskytte deg og broren din.
Her, gi denne til mammaen din og ikke si at jeg ga deg den.
Du får ikke lese den, Leopoldo.
Broren din må heller ikke få vite. Lover du meg det?
Lover du?
Det er vår hemmelighet, hva?
Hva kommer jeg til å bli når jeg blir stor?
Den beste baseballspilleren noensinne.
Mamma, når kommer du tilbake?
Hva skjedde?
Kom an! Hva skjedde?
Hva er det? En glasskule?
En måne. Hold hardt i den når du er redd, så skal jeg beskytte deg.
Får jeg den?
Ja, men kom fram nå så mamma kan se deg.
Leo?
- Hva skjedde? - Ingenting, mamma.
- Hvorfor skrek du? - Leopoldo skremte meg.
Hvem er du?
Hvor skal du?
Pappa, jeg så Rodrigo på soverommet mitt.
Han lever.
Nei, pappa! Hva gjør du?
Jeg er ikke pappaen din.
- Nei, pappa, ikke si sånt! - Jeg har sagt det før.
Du er ikke min sønn!
- Pappa, tilgi meg. - Stille!
Ikke kall meg pappa igjen.
Min eneste sønn var Rodrigo José Hernández.
Og du...
Pappa, tilgi meg. Ikke drep meg, ikke drep meg...
Juan José...
Leopoldo.
Han het Leopoldo.
Kom, så prater vi.
Etter så lang tid.
- Og han var ikke min sønn. - Jo, han er din sønn.
Kom, så prater vi. Kom nå.
- Han er ikke min. Han er ikke min! - Jo, visst er han sønnen din.
Han er din sønn. Nå holder det. Legg ned den der.
Ikke rør meg.
Hva vil du egentlig?
Nei, pappa! Hold opp!
Kristi blod, beskytt meg, Kristi blod, beskytt meg.
Hold opp! Nei!
Hold opp!
Si meg, hvem er du?
Se på ansiktet mitt, Dulce, og høre nøye på stemmen min.
Det er meg, din sønn Leopoldo.
Nei, pappa!
Jeg kommer fra år 2071.
Jeg har ventet hele livet på at huset skal ta meg til deg.
Hvordan det? Hvordan er det mulig?
Ingen vitenskap eller religion har kunnet avsløre sannheten.
At vi bare er marionetter i dette huset der tiden tar slutt.
Hva skjedde den dagen? Hva skjedde med deg?
Du reddet meg da Juan José ville drepe meg.
Du rakk det akkurat.
Jeg forstår ikke. Jeg rakk ikke i det hele tatt.
I dag er den 11 november. I dag vil huset ta deg til 1981.
Nei! Hvorfor gir du den til meg?
Vil du at jeg skal drepe Juan José?
Du har alt gjort det en gang. Det var eneste måten å redde meg på.
- Nei! - Tiden er knapp.
Si hvordan jeg skal ta meg tilbake. Jeg kan redde Rodrigo også.
Huset kan ikke tøyles.
Det tar oss til den tiden det ønsker.
Jeg savner deg veldig. Jeg er så redd.
Så veldig redd.
Hør på meg, mamma.
Familiene og frimurerne som bodde her i huset dukket opp i framtiden.
De lever i en tid der de ikke hører hjemme.
- Det holder, Leopoldo. - Hør på meg.
Ta kniven. Den vil bli en del av deg og din tid.
Da jeg var 12 kom de første symptomene på sykdommen som drepte min ekte far.
På 80-tallet fantes ingen kur. I dag skal du redde meg.
I dag skal du beskytte meg. I dag skal du ta meg til året...
Hvem er du?
Se på ansiktet mitt og høre nøye på stemmen min.
Nei.
Nei...
Jeg har ikke mye tid igjen. Jeg må gå.
Nei!
Pass godt på mammaen din. Pass godt på meg.
Og oppfør deg pent.
Alltid.
Leopoldo!
Mamma, ikke gå!
Gå herfra, Leopoldo!
Gå til din andre mamma. Jeg kan ikke beskytte deg mer.
Leo!
Leopoldo, hvem gjorde det?
Kom. Kom hit, skatt!
Ikke vær redd. Jeg skal beskytte deg.
Da jeg var 12 kom de første symptomene på sykdommen som drepte min ekte far.
På 80-tallet fantes ingen kur som kunne redde meg.
I dag skal du redde meg. I dag skal du beskytte meg.
Kristi blod, beskytt meg.
Gode Gud! Å, gode Gud...
Jeg forårsaket alt dette. Syns du at jeg gjorde rett?
Tror du at Gud kan tilgi meg?
Kom med meg.
Vær varsom. Han er fremdeles veldig skjør.
Rolig, Leo, slapp av.
Tross alt har Gud ikke glemt dette huset pater.
Men jeg kan ikke lenger ta meg av sønnen min.
Tiden... Eden renner ut for meg.
Hvordan kan en gammel kvinne ta seg av sønnen når hun sitter innelåst her?
Hallo der, pater! Hallo der!
- Er det noe galt? - Hvem er gutten?
Han er fangens sønn. Han har reist i tiden og vi fant ham her i huset.
Han er et av barnehjemsbarna. Er det et problem?
Får vi gå nå?
Dere kan gå.
Symptomene syns ennå ikke, men Leopoldo er syk.
Han har arvet en hjertesykdom.
For 30 år siden kunne de ikke kurere ham, men nå kan de det.
Hjelp meg å ta ham til et sted-
- der de kan adoptere ham og hjelpe ham.
Jeg vet om det perfekte stedet.
Jeg savner Rodrigo. Kommer vi til å se ham igjen?
Ja visst, Leo. Kanskje i livet, men sikkert i døden.
Akkurat da dommedag inntreffer, dagen da tiden tar slutt.
Vis ham den vakre verden som fins utenfor dette huset.
Få ham til å le igjen.
Be sønnen min vente på meg. Jeg har ikke mye tid igjen her.
Amen.
Till Diony og Mamalida, de beste mødrene i verden